![](http://www.cukrar.cz/pictures/2015-04-04_A_1.jpg)
Velikonoce dobou jsou jara
v níž spící kvìt ožívá,
stejnì tak pøíbìh, - jak zvìst praví stará, -
v nìmž èlovìk vroucnì se modlívá.
Promlouvá syn boží, v podobì èlovìka,
jenž høích lidí v svá bedra vzal,
leè –jak známa skuteènost odvìká –
èlovìk ten, v pravdì jej køižoval.
Akt køíže jen zkouškou duše byl v èlovìku,
kdy tìlo následnì z mrtvých pak vstalo,
a Nebe tak v úctì a ve vdìku
Ježíše z køíže k sobì si vzalo.
Slaví èlovìk chvíle té posvátné
a aè sám Kristovu sílu nemaje,
poselstvím božím duše mu bohatne,
- s tím pokladem vstoupit chce do ráje. –
A tak zatím jsouc na zemi
v sluneèním paprsku s pøíchodem jara,
v modlitbì spjatými dlanìmi,
ète v Bibli jejíž písmo boží vùle psala.
- Velikonoce boží to jara èas, -
vìz èlovìèe, že budeš povolán,
až v sluchu tvém shùry zazní hlas,
ty vstoupíš v posvátný pole lán.
Tam skutky tvé budou seèteny
jak dobré, - tak stejnou mìrou zlé, -
jejichž strùjcem sám jsi byl na zemi,
ty následnì urèí osudu duše tvé.